код нормативного акта:
19295/2001
ПОСТАНОВА
КАБIНЕТУ МIНIСТРIВ УКРАЇНИ
вiд 27 червня 2001 p. № 741
    1213 Про пiдвищення розмiрiв пенсiй та iнших соцiальних виплат пенсiонерам
  Кабiнет Мiнiстрiв України постановляє:
  1. Пiдвищити трудовi пенсiї, призначенi вiдповiдно до Закону України “Про пенсiйне забезпечення” (крiм пенсiй працiвникам, передбаченим у частинi третiй статтi 53 зазначеного Закону) iз заробiтку, одержаного до 1992 року, в 1,12283 раза, а з урахуванням заробiтку, одержаного пiсля 1992 року,— в 1,05 раза, та виплачувати в межах максимальних розмiрiв пенсiй, зазначених у пунктi 2 цiєї постанови.
  2. Збiльшити:
мiнiмальний розмiр пенсiї, передбачений для обчислення трудових пенсiй за вiком, на 5 гривень;
максимальний розмiр пенсiї для категорiй працiвникiв, визначених згiдно з пунктом “а” статтi 13 та статтею 14 Закону України “Про пенсiйне забезпечення”, — на 13 гривень, для iнших категорiй працiвникiв — на 10 гривень.
  3. Обчислювати розмiри трудових пенсiй, що призначаються вiдповiдно до Закону України “Про пенсiйне забезпечення” (крiм пенсiй працiвникам, передбаченим у частинi третiй статтi 53 Закону України “Про пенсiйне забезпечення”), у такому порядку:
а) iз заробiтку, одержуваного до 1992 року, розмiри пенсiй пiдвищуються вiдповiдно до пiдпункту “а” пункту 2 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 26 липня 1996 p. № 831 “Про пiдвищення розмiрiв пенсiй, призначених до 1 серпня 1996 p., та порядок обчислення пенсiй, що призначаються пiсля 1 серпня 1996 року” (ЗП України, 1996 p., № 15, ст. 406), пiдпункту “б” пункту 1 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 19 серпня 1999 p. № 1528 “Про порядок призначення та перерахунку пенсiй вiдповiдно до Закону України вiд 15 липня 1999 p. “Про пiдвищення мiнiмального розмiру пенсiї” (Офiцiйний вiсник України, 1999 p., № 33, ст. 1743), пiдпункту “б” пункту 2 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 10 листопада 2000 p. № 1686 “Про пiдвищення розмiрiв пенсiй та iнших соцiальних виплат пенсiонерам” (Офiцiйний вiсник України, 2000 p., № 46, ст. 1996) у частинi, що стосується призначення пенсiй iз заробiтку до 1992 року, пункту 1 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 14 березня 2001 p. № 227 “Про пiдвищення розмiрiв трудових пенсiй” (Офiцiйний вiсник України, 2001 p., № 11, ст. 438) та пункту 1 цiєї постанови;
б) iз заробiтку, одержуваного у перiод з 1 сiчня 1992 p. пo 28 лютого 2001 p., розмiри пенсiй пiдвищуються вiдповiдно до пiдпункту “б” пункту 1 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 19 серпня 1999 p. № 1528 та пiдпункту “б” пункту 2 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 10 листопада 2000 p. № 1686 (у частинi, що стосується призначення пенсiй iз заробiтку пiсля 1992 року) та до пункту 1 цiєї постанови.
  4. Пiдвищення розмiрiв трудових пенсiй згiдно з пунктами 1 i 3 цiєї постанови провадиться без урахування передбачених законодавством надбавок, пiдвищень, додаткових пенсiй, цiльової грошової допомоги та сум iндексацiї.
  5. Збiльшення мiнiмального розмiру пенсiї, передбачене цiєю постановою, не застосовується для визначення розмiрiв соцiальних пенсiй, надбавок, пiдвищень та iнших доплат до пенсiй.
  6. Установити, що у разi, коли мiсячний розмiр пенсiї непрацездатних громадян (з урахуванням надбавок, пiдвищень та додаткової пенсiї) не досягає 72 гривень, таким громадянам встановлюється цiльова грошова допомога на прожиття в розмiрi до 33 гривень на кожного одержувача пенсiй, а для одержувачiв соцiальних пенсiй за вiком — у розмiрi до 16 гривень 70 копiйок за рахунок коштiв, з яких виплачується пенсiя.
У зв’язку з цим визнати таким, що втратив чиннiсть, пункт 3 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 10 листопада 2000 p. № 1686 (Офiцiйний вiсник України, 2000 p., № 46, ст. 1996), iз змiнами, внесеними постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 23 сiчня 2001 p. № 37 (Офiцiйний вiсник України, 2001 p., № 4, ст. 121).
  7. Установити, що оплата послуг, пов’язаних з виплатою i доставкою пенсiї та грошової допомоги на суму їх пiдвищення вiдповiдно до цiєї постанови, не провадиться.
  8. Ця постанова набирає чинностi з 1 серпня 2001 року.
Прем’єр-мiнiстр України
А. КIНАх 
                    З А К О Н   У К Р А Ї Н И 
                Про соціальний захист дітей війни 
       ( Відомості Верховної Ради (ВВР), 2005, N 4, ст.94 ) 
{ Із змінами, внесеними згідно із Законами 
  N 3235-IV ( 3235-15 ) від 20.12.2005, ВВР, 2006, N 9, N 10-11, 
                                                         ст.96 
  N 3367-IV ( 3367-15 ) від 19.01.2006, ВВР, 2006, N 19-20, ст.166 
  N  489-V  (  489-16 ) від 19.12.2006, ВВР, 2007, N 7-8, ст.66 } 
          { Додатково див. Рішення Конституційного Суду 
            N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 } 
{ Із змінами, внесеними згідно із Законом 
  N 107-VI ( 107-17 ) від 28.12.2007, ВВР, 2008, N 5-6, N 7-8, ст.78 
                              - зміни діють по 31 грудня 2008 року } 
        { Додатково див. Рішення Конституційного Суду 
          N 10-рп/2008 ( v010p710-08 ) від 22.05.2008 } 
     Цей Закон  установлює  правовий статус дітей війни і визначає 
основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність 
шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. 
                             Розділ I 
                        ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ 

     Стаття 1. Визначення термінів 
     У цьому Законі наведені нижче  терміни  вживаються  в  такому 
значенні: 
     дитина війни  - особа,  яка є громадянином України та якій на 
час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої  світової  війни  було 
менше 18 років; 
     державна соціальна   гарантія   -  встановлений  цим  Законом 
мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з 
метою надання соціальної підтримки дітям війни. 
     Стаття 2. Мета встановлення державної соціальної підтримки 
               і пільг дітям війни 
     Державні соціальні  гарантії  дітям  війни  встановлюються  з 
метою: 
     визнання на державному рівні важкого життєвого шляху громадян 
України, чиє дитинство збіглося з роками Другої світової війни; 
     надання дітям війни соціальної підтримки. 
     Стаття 3. Законодавство про соціальний захист дітей війни 
     Законодавство України  про  соціальний  захист  дітей   війни 
складається  з  цього  Закону  та  інших нормативно-правових актів 
України. 
     Державні соціальні  гарантії  дітям  війни,  встановлені  цим 
Законом,   не   можуть   бути   обмежені   або   скасовані  іншими 
нормативно-правовими актами. 
     Органи місцевого самоврядування,  фізичні та  юридичні  особи 
мають  право  за  рахунок  власних коштів і благодійних надходжень 
установлювати додаткові гарантії соціального захисту дітей війни. 
     Стаття 4. Соціальний захист дітей війни і загальнодержавні 
               програми 
     Кабінет Міністрів    України    розробляє    і   включає   до 
загальнодержавних програм відповідні  положення  щодо  соціального 
захисту дітей війни і здійснює контроль за їх виконанням. 
     Положення про  соціальний  захист  дітей  війни  повинні бути 
відображені в програмах діяльності Кабінету Міністрів України, які 
схвалюються Верховною Радою України. 
     Суми разової  грошової  допомоги  звільняються від обкладення 
податком з доходів фізичних осіб. 
                            Розділ II 
             ДЕРЖАВНІ СОЦІАЛЬНІ ГАРАНТІЇ ДІТЯМ ВІЙНИ 
     Стаття 5. Пільги дітям війни 
     Дітям війни надаються такі пільги: 
     право на   переважне   залишення  на  роботі  при  скороченні 
чисельності або штату працівників; 
     використання чергової  відпустки  в  зручний  для  них   час; 
одержання  додаткової  відпустки  без  збереження заробітної плати 
строком до двох тижнів на рік; 

     виплата допомоги по  тимчасовій  непрацездатності  в  розмірі 
100 відсотків  середньої  заробітної  плати  незалежно  від  стажу 
роботи; 
     першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального 
житлового будівництва, садівництва та городництва; 
     безплатний проїзд   усіма   видами   міського   пасажирського 
транспорту,  автомобільним транспортом загального  користування  в 
сільській місцевості, залізничним і водним транспортом приміського 
сполучення та автобусами  приміських  маршрутів  у  межах  області 
(Автономної Республіки Крим) за місцем проживання; 
     право  на  25-відсоткову  знижку  при  платі  за користування 
комунальними  послугами  (газом,  електроенергією  тощо)  у  межах 
середніх норм споживання.
( Щодо зупинення дії на 2006 рік абзацу сьомого статті 5 додатково 
див.  Закон N 3235-IV ( 3235-15 ) від 20.12.2005; щодо відновлення 
дії  абзацу  сьомого  статті  5  додатково  див.  Закон  N 3367-IV 
( 3367-15 ) від 19.01.2006 } 
     Пільги,  передбачені  абзацами  шостим та сьомим цієї статті, 
надаються  за  умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в 
розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищував 
величини  доходу,  який  дає  право на податкову соціальну пільгу, 
збільшену  на  коефіцієнт  1,1  у  порядку,  визначеному Кабінетом 
Міністрів  України. { Статтю 5 доповнено частиною другою згідно із 
Законом N 107-VI ( 107-17 ) від 28.12.2007 } 
     Стаття 6. Державна соціальна підтримка дітей війни 
     Дітям війни  (крім  тих,  на  яких  поширюється  дія  Закону 
України "Про  статус  ветеранів  війни,  гарантії  їх  соціального 
захисту") (   3551-12   )  до  пенсії  або  щомісячного  довічного 
грошового  утримання  чи   державної   соціальної   допомоги,   що 
виплачується  замість  пенсії,  виплачується  підвищення у розмірі 
надбавки, встановленої для учасників війни. 
     Ветеранам війни,  які мають право на отримання підвищення  до 
пенсії  або щомісячного довічного грошового утримання чи державної 
соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до 
цього  Закону  та  Закону  України  "Про  статус  ветеранів війни, 
гарантії їх соціального  захисту"  (  3551-12  )  дане  підвищення 
провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.
{  Текст  статті  6  в  редакції  Закону  N  107-VI ( 107-17 ) від 
28.12.2007 } 
(  Щодо  зупинення  дії  на 2006 рік статті 6 додатково див. Закон 
N  3235-IV ( 3235-15 ) від 20.12.2005; щодо відновлення дії статті 
6 додатково див. Закон N 3367-IV ( 3367-15 ) від 19.01.2006 } 
{  Щодо  зупинення  дії  на 2007 рік статті 6 додатково див. Закон 
N  489-V  (  489-16 ) від 19.12.2006, Рішення Конституційного Суду 
N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 } 
     Стаття 7. Фінансування витрат, пов'язаних із застосуванням 
               цього Закону 
     Фінансове забезпечення   державних    соціальних    гарантій, 
передбачених   цим   Законом,   здійснюється   за  рахунок  коштів 
Державного бюджету України. 
                            Розділ III 
                        ЗАКЛЮЧНІ ПОЛОЖЕННЯ 
     Стаття 8. Громадські організації та інші об'єднання дітей 
               війни 
     Діти війни  можуть  створювати  громадські  організації,  які 
утворюються  та  діють  відповідно  до  законодавства  України про 
об'єднання  громадян.  Реєстрація  та   легалізація   інвалідських 
організацій, громадських організацій дітей війни, а також місцевих 
осередків таких організацій відбувається безплатно. 
     Стаття 9. Нагляд за виконанням цього Закону 
     Нагляд за додержанням і правильним застосуванням цього Закону 
всіма   підприємствами,   установами,   організаціями,  посадовими 
особами  та  громадянами   забезпечується   місцевими   державними 
адміністраціями. 
     Стаття 10. Оскарження рішень підприємств, установ 
                і організацій, які надають пільги 
     Рішення підприємств,  установ  і  організацій,  які   надають 
пільги, можуть бути оскаржені до місцевого суду. 
     Стаття 11. Відповідальність посадових осіб і громадян 
     Посадові особи  і громадяни,  винні в порушенні законодавства 
про соціальний захист дітей війни,  несуть відповідальність згідно 
із законом.
                            Розділ IV 
                       ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ 
     1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року. 
     2. Особам,  які мають право на  пільги  відповідно  до  цього 
Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни,  гарантії їх 
соціального захисту" ( 3551-12 ),  пільги надаються за їх  вибором 
згідно з одним із зазначених законів. 
     3. Кабінету  Міністрів  України  у  двомісячний  строк із дня 
опублікування цього Закону: 
     подати до Верховної Ради України пропозиції  щодо  приведення 
законодавчих актів у відповідність із цим Законом; 
     привести свої  нормативно-правові акти у відповідність із цим 
Законом; 
     забезпечити приведення міністерствами та іншими  центральними 
органами   виконавчої  влади  своїх  нормативно-правових  актів  у 
відповідність із цим Законом; 

     вжити заходів щодо приведення пенсій пенсіонерів,  які вийшли 
на  пенсію  до 1992 року,  у відповідність із встановленим законом 
прожитковим мінімумом. 

 Президент України                                         Л.КУЧМА 
 м. Київ, 18 листопада 2004 року 
          N 2195-IV
Соціальні пенсії і державні соціальні допомоги малозабезпеченим, багатодітним сім’ям
ПЛАН
1. Право на соціальну пенсію
2. Правове регулювання призначення і виплати соціальних пенсій
3. Соціальні допомоги держави малозабезпеченим
Список використаної літератури
Використана література
1. Право на соціальну пенсію
Відповідно до статті 93 Закону України “Про пенсійне забезпечення” соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію:
• інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи;
• особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки – 55 років;
• дітям - у разі втрати годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років;
• дітям-інвалідам віком до 16 років.
Перелік медичних показань, що дають право на одержання соціальної пенсії на дітей-інвалідів віком до 16 років, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 83 вказаного Закону соціальні пенсії призначаються з дня звернення за такою пенсією.
Пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії заподіяну шкоду. Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” соціальні пенсії не передбачені.
Розмір соціальних пенсій диференційований: від 30 до 200% мінімальної пенсії за віком.
Соціальні пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком призначаються чоловікам і жінкам, які досягли відповідно 60 і 55-річного віку, але не мають права на трудову пенсію без поважних причин.
Особи, які досягли пенсійного віку, а також інваліди ІІІ групи, які не мають права на трудову пенсію з поважних причин, мають право на соціальну пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Соціальні пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком призначаються інвалідам ІІ групи, дітям інвалідам у віці до 16 років і дітям, які не досягли 18-річного віку чи старші за цей вік, якщо вони стали інвалідами до виповнення їм 18 років, у разі втрати годувальника.
Інвалідом І групи, матерям-героїням, яким присвоєно звання “Мати-героїня”, соціальні пенсії призначаються в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком.
2. Правове регулювання призначення
і виплати соціальних пенсій
Призначення і виплати допомог здійснюються на підставі Закону України “Про державні допомоги сім’ям з дітьми” від 21 листопада 1992 р. Цей закон передбачає різноманітність видів допомоги, які за метою їх надходження поділяються на дві групи.
До першої групи належать допомоги, що виплачуються з метою компенсації втраченого з поважних причин заробітку впродовж нетривалого часу, в розмірі. Приблизно рівному втраченому заробітку (допомогами з тимчасової непрацездатності, з вагітності й пологів).
Характер призначення цих допомог виключає можливість отримання їх одночасно з заробітною платою, хоч і допускає їх виплату поряд з пенсією та іншими допомогами.
До другої групи належить решта видів допомог, надаваних сім’ям додатково до основних джерел на утримання й виховання дітей. Розмір таких допомог зазвичай співвідноситься з розмірами мінімального заробітку, а визначається з урахуванням доходів сім’ї.
До таких допомог законодавець відносять:
- одночасту допомогу з народженням дитини;
- допомога з догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку;
- грошові виплати матерям (батькам), зайнятим доглядом за дитиною-інвалідом;
- допомога на дітей у віці до 16 років (на учнів – до 18 років);
- допомога на дітей одиноких матерів;
3. Соціальні допомоги держави малозабезпеченим
Допомога малозабезпеченим сім’ям надається, якщо у сім’ї з поважних і незалежних від неї причин середньомісячний сукупний доход є нижчим від прожиткового мінімуму сім’ї.
До складу сім’ї враховуються особи, що проживають разом і (або) об’єднані законними правами та обов’язками щодо утримання, а саме: чоловік, дружина; рідні, усиновлені та підопічні діти цих осіб, а також діти, які навчаються у вищих навчальних закладах I – IV рівнів акредитації та професійно – технічних навчальних закладах з денною формою навчання до досягнення 23 років і не мають своїх власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв’язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одиноким інвалідом I групи і здійснює догляд за ним.

До складу сім’ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.
Розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім’ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім’ї (приклади додаються).
До стабілізації економічного становища в Україні розмір допомоги визначається з урахуванням рівня забезпечення прожиткового мінімуму.
Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету і затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет України на відповідний рік (2002р. – 80 грн; 2003р. – 80 грн), 2004 р. – для працездатних осіб – 80 грн, непрацездатних осіб – 110 грн, інвалідів – 115 грн) .
Для кожної дитини, яка входить до складу малозабезпеченої сім’ї, рівень забезпечення прожиткового мінімуму збільшується на 10 відсотків, а для кожної дитини, яка утримується матір’ю (батьком, усиновителем), що не перебуває в шлюбі, і запис про батька (матір) цієї дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться в установленому порядку за вказівкою матері (батька), - на 20 відсотків.
Середньомісячний сукупний доход сім’ї враховується за шість місяців, що передують місяцю звернення за допомогою.
У наданні державної соціальної допомоги може бути відмовлено, коли:
1. Працездатні члени малозабезпеченої сім’ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за допомогою (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько – консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми – інвалідами віком до 16 років та особами, які досягли 80 – річного віку);
2. З’ясовано, що малозабезпечена сім’я має додаткові джерела до існування, а також хто – небудь із її складу протягом дванадцяти місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку, або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10 – кратну величину прожиткового мінімуму для сім’ї;
3. Сім’єю навмисне подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру;
4. Якщо у власності або володінні малозабезпеченої сім’ї є:
· більше однієї квартири (будинку), за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім’ї та додатково 10,5 кв. м на сім’ю;

· земельна ділянка площею понад 0,6 га (крім сімей, що складаються лише з дітей та осіб, які досягли 65-річного віку або є інвалідами I та II групи, та сімей, в яких є діти - інваліди);
· більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Не враховуються транспортні засоби, які згідно із законодавством не є об’єктом оподаткування(крім тракторів на гусеничному ходу).
Сторінка 2
Призначена державна соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім’єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування.
Субсидії призначаються за умови, якщо розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання перевищує 20 (або15) відсотків середньомісячного сукупного доходу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку).
Норма володіння чи користування загальною площею житла та нормативи користування комунальними послугами встановлюються виходячи з 21 кв. м на наймача і кожного зареєстрованого у житловому приміщенні та додатково 10,5 кв. м на всіх зареєстрованих.
Субсидія призначається уповноваженому власнику житла, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації.
Середньомісячний сукупний доход визначається за попередні шість місяців, що передують місяцю звернення за наданням субсидії.
Для громадян, які займаються індивідуальною підприємницькою діяльністю, кустарно-ремісничими промислами чи приватною практикою, середньомісячний доход визначається на підставі даних районних державних податкових адміністрацій за два попередній квартал, що передує місяцю звернення за призначенням субсидії.
Субсидії призначаються за умови пред’явлення розрахункових книжок, квитанцій, або аналогічних документів про фактичну оплату житлово-комунальних послуг за попередній період.
З січня 2003 року допомога малозабезпеченим сім’ям, в тому числі сім’ям з дітьми призначається відповідно до Закону України “Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім’ям”. З метою посилення соціального захисту сімей з дітьми кожній неповнолітній дитині рівень забезпечення прожиткового мінімуму має збільшуватися на 10 % (кожній дитині, яка утримується одинокою матір’ю, батьком, одиноким усиновителем, які не перебувають у шлюбі - 20%).
З 01.01.2005 року рівень забезпечення прожиткового мінімуму збільшується на 20% для кожної дитини із малозабезпеченої багатодітної сім’ї, в якій виховується троє або більше дітей віком до 16 років (учнів до 18 років).
Для матері (батька, усиновителя), яка утримує дитину та не перебуває у шлюбі, при визначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім’ям рівень забезпечення прожиткового мінімуму підвищується на 25 відсотків.
Державна соціальна допомога призначається на шість місяців і визначається як різниця між рівнем забезпечення прожиткового мінімуму для сім’ї та її середньомісячним сукупним доходом.